www.subtitrari-noi.ro
Traducerea şi adaptarea: Azael www.facebook.com/AzaelRO
Aeronavele germane au atacat în repetate rânduri
Marea Britanie noaptea trecută.
Atacurile, care au durat mai multe ore,
au fost desfăşurate în mai multe părţi ale ţării.
Avioanele inamicilor au fost raportate
deasupra oraşelor de pe coasta de sud,
în vestul Angliei, în nord şi în nord-vest,
cât şi deasupra Londrei.
COSTUMIERUL
- Plânge tot timpul. - Îl vor reţine acolo?
Nu m-au lăsat să rămân.
Doctorul a spus că înrăutăţesc situaţia.
Nu trebuia să-l fi dus la spital.
Nu ştiu ce-am avut în cap,
trebuia să-l aduc aici, unde îi e locul.
De ce are pălăria şi haina pe jos?
Se usucă, erau leoarcă!
Cum a ajuns în halul ăsta, Norman?
Când ai sunat, am crezut
- că a fost rănit în raidul aerian. - Nu, nu.
- Sau poate în vreun accident. - Nici vorbă.
Ştiu, n-au fost semne de traumă fizică.
- Domnia voastră. - A făcut un colaps.
Cum a ajuns aşa?
- Luaţi loc, domnia voastră. - Ce a păţit?
Trebuie să ne păstrăm calmul.
Doctorul a spus că de câteva săptămâni îl pândea asta.
- Poate chiar mai mult. - Nu l-am văzut de dimineaţă.
A plecat înainte să mă trezesc. Unde a fost toată ziua?
- Unde l-ai găsit? - Să vă zic, domnia voastră.
După ultimul avertisment de alarmă, am fost în Market Square, chiar la amurg.
Era o lumină stranie, un galben palid.
Speram să găsesc un pachet-două de faină Brown & Polson,
fiindcă stăm cam prost la capitolul provizii.
Tocmai ceream faină, când i-am auzit vocea.
- Vocea cui? - A domnului, bineînţeles.
Îşi dădea jos paltonul... Pe vremea asta!
A ţipat "Dumnezeu să-l ajute pe cel ce mă va opri!"
şi şi-a aruncat haina la pământ, la fel ca regele Lear în scena furtunii.
Uitaţi-vă la el, nu ştiu dacă o să-l pot curăţa.
Era aşa mândru de haina aia, ţineţi minte?
Sau poate nu l-aţi prins în perioada aia...
Vorbesc de primul tur în Canada, în Toronto.
Ce s-a întâmplat după ce şi-a dat jos haina?
A trecut la pălărie.
N-are un an, e de la Dunn, de pe Piccadilly. A aruncat-o pe haină,
a sărit pe ea şi a călcat-o furios în picioare.
După cum se vede...
Şi-a ridicat mâinile în aer, de parc-ar fi fost Lear când transmite
sterilitate în pântecul Gonerilei, şi a strigat "Până unde vrei să merg!"
Degetele îi tremurau, şi-a desfăcut haina,
şi-a desfăcut gulerul, cravata... Şi-şi rupea nasturii de la cămaşă.
Erau mulţi oameni în preajmă?
Era o oarecare mulţime. De-asta am fugit la el.
N-am vrut să se facă de râs în faţa acelor oameni.
Te-a văzut? A ştiut cine eşti?
N-am aşteptat să aflu.
L-am luat de mână şi i-am spus
"Bună seara, domnule. N-ar fi cazul să mergem la teatru?"
Mi-am folosit vocea de dădacă, cea pe care o folosesc când are toane.
Nu mi-a dat atenţie. Tremura.
Nu trebuia să laşi publicul să-l vadă aşa.
După război mulţi viteji se arată, dacă-mi permiteţi,
domnia voastră... Am încercat să-l iau de acolo,
dar e greu, având în vedere ce fel de om e.
Chiar în acel moment, s-a apropiat o femeie,
destul de vârstnică, îmbrăcată cu o haină de stofă sub care avea mătase,
dar era o femeie foarte respectabilă.
I-a luat hainele şi a vrut să-l ajute să se îmbrace.
Domnul i-a spus doamnei...
"Mulţumesc, draga mea, dar Norman mă ajută de obicei."
"Ce m-aş face fără Norman?" Şi mi-am dat seama
că trebuie să prind momentul, am zis "Eu sunt Norman, costumier domnului."
Femeia, care apropo, avea bucle, l-a luat de mână,
i-a sărutat dosul palmei şi a spus "Aţi fest grozav în Fraţii Corsicani."
S-a uitat la ea o vreme, după care a zâmbit,
cum face atunci când vrea să fie fermecător.
Mulţumesc, draga mea, dar o să te rog să mă ierţi.
"Trebuie să-mi închei actul." Şi a plecat!
Aşa a zis, "trebuie să-mi închei actul"?
Evident, l-am urmat, gândindu-mă la ce-i mai rău.
Nu ştiam că poate alerga aşa repede.
Am urmat şirul vestimentaţiei aruncate, jacheta, vesta...
M-am gândit că nu-l pot lăsa să facă striptease în tot oraşul.
Şi l-am găsit, rezemat de o lampă de stradă.
- Plângea. - Unde?
Lângă Kardomah.
Fără să scot o vorbă, nici nu m-am gândit bine la ce fac,
l-am dus la spital.
Sora nu l-a recunoscut,
deşi a spus mai târziu că-l văzuse seara trecută, jucându-l pe Othello.
A fost chemat un doctor... Scund, chel şi cu ochelari,
iar eu am fost exclus din peisaj de paravanul patului.
- Apoi m-ai sunat? - Nu, am aşteptat.
Am stat în linişte şi l-am auzit pe doctor spunând
că omul este extenuat, în stare de colaps.
Cam asta s-a întâmplat.
A plâns tot timpul.
Da, mi-aţi spus.
L-am lăsat în vârful patului, îmbrăcat şi plângând,
de fapt, jelind, de parcă n-avea de ales,
a jelit un rău de lacrimi.
Ce o să facem?
Într-o oră, publicul din acest teatru
se va aştepta să-l vadă jucându-l pe regele Lear.
Ce o să fac?
În primul rând, nu vă supăraţi.
N-am fost niciodată pusă în situaţia asta.
De fapt, n-am fost pusă în nicio situaţie până acum.
După ce am ieşit din spital, am sunat-o pe Madge
şi am rugat-o să se întâlnim cât de curând posibil.
- Ea va şti ce-i de făcut. - Într-adevăr, Madge va şti.
Sunt sigur că ea nu se va agita.
Madge va fi foarte, foarte deschisă.
Probabil că asta e o cerinţă pentru regizori.
Am avut un prieten,
a fost vicar, înainte să ajungă pe scenă.
Era foarte bun în rolul surorii urâte, parcă pentru asta se născuse.
Soţia sa nu se supăra cu una, cu două.
Foarte bine i-a prins, dacă mă gândesc mai bine.
Madge îmi aminteşte de ea, prin maniera ei rece şi plictisitoare.
Doctorul m-a dus într-o odaie mică, plină de vase în care erau bandaje sângeroase.
Mirosul m-a ameţit.
M-a întrebat ce comportament a avut zilele trecute,
dacă am observat ceva straniu la el.
Şi ce i-aţi spus? Dacă se poate...
Am minţit.
Am spus că s-a comportat normal.
Nu vreau să par neglijentă, trebuia să fiu mai vigilentă.
Seara trecută m-am trezit...
- A venit Madge? - Nu, e Irene.
Spuneaţi că v-aţi trezit seara trecută...
Se uita la mine, era dezbrăcat.
Era foarte frig, tremura.
A spus: Mulţumesc pentru veghe, nu-ţi face griji.
Continuă să mă supraveghezi. Am sentimentul c-o să fac ceva violent.
Cât de straniu! Bine că nu le-aţi spus doctorilor,
l-ar fi închis acolo definitiv.
Seara trecută, după Othello, m-a întrebat...
Ce se joacă mâine, Norman?
I-am spus că va fi Regele Lear, iar el a spus
În cazul ăsta, o să mă trezesc cu capul în nori furtunoşi.
Trebuia să-l pun să se odihnească.
Doctorul a spus că a ajuns la capătul puterilor.
Oricine ar fi ajuns, în situaţia lui.
Trebuia să-i spui doctorului despre probleme.
Nu, "civilii" nu înţeleg situaţia.
Îmi vine să mă bat pentru că l-am dus la spital.
Ai făcut ce trebuia făcut.
Sper... Doctorii ăştia...
Îţi imaginezi cum i-ai putea explica unui doctor prin ce a trecut domnul?
Vedeţi dvs, a încercat să recruteze actori
pentru piese de Shakespeare, dar toţi cei care-s buni şi frumoşi
sunt în uniformă acum, iar teatrele sunt bombardate imediat după rezervare.
Doctorii ăştia...
Ar fi mai rău ca el, mai repede decât poţi spune
As You Like It. ♪ (n.tr.: piesă de teatru)
Madge are dreptate.
N-avem alternativă.
Trebuie să anulăm spectacolul.
Nu, nu, asta-i o măsură mult prea drastică.
E bolnav.
Nu-i o crimă că-i aşa, nu-i trădare,
nu se pedepseşte cu moartea şi nu e dezertare pe câmpul de luptă.
Şi-a ieşit din fire, nu poate lucra. Se învârte lumea în jurul lui cumva?
Or să cotropească naziştii Anglia?
Lumea nu se va schimba cu un Lear în plus sau în minus.
Domnul v-ar contrazice.
Cui îi pasă dacă joacă sau nu?
Nu mi-am imaginat că aşa se va sfârşi.
L-am crezut mereu indestructibil.
Toţi anii în care am fost împreună...
Parcă a trecut o viaţă.
În cazul meu, chiar mai mult.
Va fi prima dată când vom anula un spectacol.
- Vreau să merg la spital. - Norman, nu.
Vreau să fiu lângă el, să încerc să-l alin cât pot.
De obicei, îl pot face să zâmbească. Poate când mă va vedea...
Nici măcar pe mine nu m-au lăsat să rămân.
Mi-aş dori să-mi amintesc numele fetei care m-a băgat în toate astea.
Era foarte maternă, juca roluri mici, orice putea.
Încă îi mai ţin minte faţa.
Parcă şi acum o văd, pe platforma doi, la Crewe,
într-o duminică. Eram pe platforma 4, când m-a strigat.
Am fost împreună în turul al treilea, pentru Outward Bound,
în care am ajutat la garderobă, am studiat rolul lui Scrubby, majordomul.
Totul era pe un vas, primul act e superb.
Suntem morţi, nu-i aşa!
La care eu zic, Da, domnule, suntem foarte morţi.
El răspunde, De cât timp ai fost... Înţelegi tu.
Eu? M-am pierdut de mic.
Iar el răspunde... Spre ce loc navigăm?
Spre Rai, domnule. Şi spre Iad.
Sunt unul şi acelaşi loc.
Superb.
Pe scurt, domnul avea nevoie de ajutor cu garderoba,
şi avea nevoie de un asistent. Dar în principiu, furtuna din Lear era problema.
Ţi-am mai spus povestea asta, nu-i aşa?
M-a pus la tobe.
În prima seară, după furtună, în vreme ce aştepta
actul următor, m-a chemat la el.
Mi s-au înmuiat genunchii.
Tu ai fost la tobe, nu-i aşa?
"Da", am spus eu, temându-mă, iar el mi-a răspuns cu "Mulţumesc".
Eşti un artist.
Exact aşa era şi tatăl meu.
Mereu îşi exagera boala.
De-asta n-am crezut că era ceva serios...
Aveţi vreo veste?
Trebuie să vorbim cu şeful teatrului.
Poate ar fi mai bine să vii cu mine.
Domnia voastră, hai să gândim puţin,
- nu vă grăbiţi. - N-avem de ales.
Madge are dreptate, nu putem regiza Regele Lear fără rege.
Trebuie să luăm o decizie.
Iertaţi-mă, nu trebuie să luaţi o decizie,
ci trebuie să luaţi decizia corectă.
Am avut un prieten, foarte sensibil, foarte fragil,
era greu să-i stai în preajmă.
Nu puteai scăpa de el nicicum.
Când era lângă cineva, îi povestea tot ce ţine de nefericire.
O persoană care-i era apropiată, cred că mama sa...
Deşi nu s-a dovedit niciodată, a luat o decizie, supărată fiind.
Puţină odihnă alături de alţi dezechilibraţi emoţional,
în Colwyn Bay. Nu-i o alegere bună, mai ales în februarie,
când totul e gri, până şi marea.
Foarte mohorât.
Draga sa mamă a luat o decizie, dar a fost o decizie greşită.
- Prietenul meu n-a mai jucat niciodată! - Trebuie să înfruntăm realitatea.
Eu n-am făcut niciodată asta, în viaţa mea. N-aş vrea să încep acum.
Mie îmi place ca totul să fie frumos.
Nimic nu e frumos, Norman.
Aşa e, dacă înfrunţi realitatea.
Înfruntarea realităţii e ce mă îngrijorează pe mine.
O să fiu în birou la Madge, dacă e nevoie de mine.
Nu decideţi acum, doamnă! Lăsaţi-mă să merg la spital,
să văd cum se simte! Poate, cine ştie...
Ştiu eu. Am realizat că am fost martora unei epuizări lente.
Am văzut finalul desfăşurându-se treptat.
Norman!
Bună seara, domnule.
Bună seara, Norman. Bună seara, Pussy.
Bonzo, de ce eşti aici?
- Nu am numele pe uşă? - Ţi-au dat voie doctorii să pleci?
Doctori?
Călăi, nu doctori.
Ştii ce mi-a spus?
Un măcelar scund şi chel... Il Duce, în halat alb.
Când un doctor îţi spune c-ai nevoie de odihnă, fii sigur
că n-are idee ce ţi se întâmplă sau ce ai.
M-am externat singur.
- Sună la spital. - Nu suna la spital!
Norman, vrei să ne laşi singuri, te rog?
Mă duc să-i spun lui Madge că există alternativă.
Nu eşti bun de nimic.
Te rog, Pussy, termină.
- Anulează spectacolul. - Nu pot, nu trebuie, nu vreau.
Atunci, acceptă consecinţele.
Le-am evitat vreodată?
Unde ai fost toată ziua?
Nu-mi spune c-ai găsit vreun bordel.
Nu-mi amintesc chiar tot.
Ştiu că spre seară am fost urmărit, dar nu ştiu de către cine.
Apoi, am auzit sirena de alarmă, dar n-am vrut să mă adăpostesc.
Oriunde am mers, mi s-a părut c-am auzit o femeie plângând.
Apoi, din senin, l-am văzut pe tata...
Pe plaja de lângă Lowestoft.
<>Actor! Niciodată! Mi-a spus.
Vei construi bărci, ca mine.
Dar l-am sfidat şi i-am pierdut dragostea.
Tata prefera oamenii supuşi, dar eu am navigat în alte ape.
Eu decid când sunt gata de casat. Nu tu, eu.
Nimeni altcineva.
Eu am fost femeia care plângea.
Norman! Vreau să fii lângă mine.
- Da, domnule. - Să nu pleci de lângă mine.
- Am înţeles, domnule. - Am nevoie de ajutor. Madge!
Vorbeşte cu el, pe mine nu mă ascultă, nici nu vrea să mă audă.
- Pari extenuat. - Aşa tact mai rar am văzut!
Eşti sigur că poţi să joci în seara asta?
- De cât timp eşti cu mine? - De mult timp, nimeni n-a rezistat atât.
- Am ratat vreodată un spectacol? - Nu, dar n-ai fost niciodată bolnav.
Vreau ce-i mai bine pentru tine.
Cel mai bine pentru domnul ar fi să se pregătească pentru scenă.
Da, trebuie să mă pregătesc!
Pentru ce?
Scuzaţi-mă, doamnă, n-ar trebui să vă pregătiţi şi dvs?
- Nu suport să-l văd aşa. - Atunci, lăsaţi-ne singuri.
Am ceva experienţă cu situaţiile astea.
Ştiu ce trebuie făcut.
Imaginează-ţi cum ar fi să te trezeşti lângă asta, seară de seară.
Să începem cu începutul? Bună seara, domnule!
Bună seara, Norman! Cum vă simţiţi în seara asta, domnule?
Mă tem că sunt puţin cam plângăreţ. Tu, Norman?
Eu sunt foarte bine, mulţumesc.
Am avut o zi foarte liniştită, v-am călcat costumele,
v-am curăţat peruca şi barba falsă şi v-am spălat lenjeria.
Dumneavoastră ce-aţi făcut, domnule? Dacă nu e cu supărare...
Mi-am călcat pălăria în picioare, Norman.
Chiar aşa? Ciudată alegere, v-aş putea întreba de ce?
De ce... Ce, Norman?
De ce aţi sărit pe pălărie, domnule?
Vreţi să jucăm "Eu văd"?
Văd ceva cu ochiul meu, ceva ce începe cu litera A.
Ştiu că n-o să ghiciţi, aşa că o să vă spun.
Vine de la actor.
Actorii trebuie să lucreze, să se machieze,
să-şi schimbe hainele şi apoi, evident, să joace pe scenă!
Dumnezeule bun, de unde ştiţi atâtea, doamnă?
De la un babuin, domnule, un babuin care a păşit în Eden.
Sau ceva de genul ăsta...
Avem mai puţin de o oră şi ştiţi că de obicei aveţi nevoie de mai mult.
Începem?
Da, eu sunt, Norman. Omul cu ochi buni.
Poftiţi.
Beţi-l, e ceai, nu otravă de şobolani.
Nu-i aşa că-i mai bine?
Vreţi şi un biscuit?
Am păstrat câţiva de la recepţia primarului din Bridlington.
Nu?
Tu nu vrei unul, Norman?
Cum să nu, mulţumesc.
Dacă nu e cu supărare, domnule, mi se pare că n-a fost de folos
să vă externaţi numai pentru a veni aici,
unde staţi ca Niobe, înainte să fie transformat în piatră.
Începem?
Nu, nu! Opriţi-vă. Pentru asta sunt eu aici.
Ştiu, ştiu.
Am avut un prieten într-o stare şi mai urâtă,
toată lumea voia doar să scape de el.
Nimeni n-ar trebui să treacă prin asta.
Asta spunea prietenul meu.
Vă vor trimite în Colwyn Bay, iar acolo n-aveţi ce căuta.
Ce credeţi că mi-a vindecat prietenul? O să vi se pară o prostie.
O ofertă de muncă.
Studiaţi-l pe Scrubby, din Outward Bound. Începeţi luni.
Prietenul meu s-a externat singur, la fel ca dvs, a luat trenul,
a mers la Londra, şi-a găsit de lucru în Brixton şi asta a fost.
Ce ziceţi de asta? O ofertă de muncă.
A însemnat că cineva...
Se gândea la el.
A fost o reconfortare binevenită.
Să vă spun ceva ce vă va înveseli.
E plin teatrul în seara asta.
Oamenii se gândesc la dvs, vor să vă vadă jucând.
- Serios? E plin? - Vreţi să începem?
- Ce piesă e în seara asta? - Regele Lear, domnule.
Imposibil.
Mulţumesc! Foarte frumos, nu?
Oamenii plătesc bani buni să vă vadă şi să-şi spună "Imposibil!"
- Într-adevăr, foarte frumos! - Nu vreau să fiu văzut.
Cam greu,
având în vedere lumina folosită pentru furtună, când îl jucaţi pe Lear.
Vreau s-o văd pe doamna.
Asta-i şi mai greu, având în vedere că va juca rolul fiicei.
Tocmai aţi văzut-o, v-am lăsat singuri.
Chiar aşa?
Ce piesă e în seara asta?
Regele Lear, domnule.
- Madge s-a înşelat. - Da, se înşeală des.
Am mai fost bolnav.
M-ai văzut în Fraţii Corsicani?
Nu, domnule. A fost înainte de vremea mea.
Am jucat când aveam pneumonie dublă.
Se potrivea într-o asemenea piesă.
Aş prefera să am pneumonie dublă, nu asta.
Şi apoi ce-aţi face?
De ce nu pot să-mi fac bagajul şi să plec acasă?
De ce sunt aici, în loc să fiu în pat, dormind?
Nu vi s-a părut ciudată lumina de astă-seară din Market Square?
Nu-mi amintesc să fi fost acolo.
Aţi dispărut mai multe zile. Ce vă amintiţi?
C-am mers, şi-am mers, şi-am mers. Aş vrea să găsesc un titlu bun!
Parcă "Viaţa Mea" sună cam sec, nu?
- Tot acolo aţi rămas? - Nu, am scris ceva azi.
Câteva rânduri într-un carneţel.
- Dar nu găsesc un titlu! - Ne gândim noi la ceva.
Vezi dacă mai e în haina mea. Să-mi dai şi ochelarii.
Credeam c-am scris azi.
N-o să vedeţi prea multe cu ăştia.
Citeşte tu.
E ceva scris?
Sigur că nu. Nu poate fi iar Regele Lear.
Începem machiajul?
Plec de aici.
Nu mai stau o secundă!
Sunt înconjurat de trădători, vipere de jur-împrejur!
Sunt zdrobit, simt cum se scurge viaţa din mine!
E prea greu!
Norman! Dacă îţi pasă de mine, nu-l asculta!
- Pe cine? - Nu pot să mai dau nimic!
Nu mai am nimic de dat! Vreau linişte şi pace!
Sunt bătrân, nu vreau să mă machiez seară de seară,
nu vreau să mă îmbrac în haine ce nu-mi aparţin,
nu sunt vreun copil care merge la serbare!
Asta e munca mea, munca mea de o viaţă! Sunt actor!
Cui îi pasă dacă ies pe scenă, indiferent când? Şi ce dacă-mi scurtez viaţa!
Îmi scurtez viaţa...
Nu-mi pasă dacă sunt numai trei oameni
sau dacă publicul râde sau nu la momentul potrivit.
O persoană, o singură persoană va şti şi va înţelege.
Pentru el joc.
Nu pot muta ceva incomutabil.
Despre ce vorbiţi acum?
Simt că am o piatră în mine.
Parcă e un zid de pietre, nu mă pot mişca.
Greutatea e prea mare. E un gest zadarnic.
Noaptea visez mâini nevăzute care-mi împung picioarele cu pari de lemn.
Visul e lung şi dizgraţios, otrăvit, în sudoare mă trezesc.
În timpul zilei, am în interior o căldură incandescentă,
care-mi alungă orice alt gând din minte.
Ce am făcut azi?
V-aţi plimbat... Şi aţi avut impresia c-aţi scris.
Aţi fost în Market Square.
O femeie v-a sărutat mâna şi v-a spus c-aţi fost grozav în Fraţii Corsicani.
De unde ştii toate astea, ţi-a spus cineva?
Nu vreau să vă grăbesc, domnule.
De fapt, am minţit, vreau.
- Urăsc porcii ăia! - Care!
E un supraveghetor prea dur, îmi cere prea mult!
Am prea multe de dus în spate!
- Aş vrea să-l văd. - Ar fi mai bine să nu.
E responsabilitatea mea să ridic cortina în seara asta, n-avem timp.
Este într-o stare foarte delicată.
- Ce-i şuşotitul ăla! - Nimic, nimic!
- A început să se machieze? E târziu! - Nu încă.
Mai avem doar o jumătate de oră.
Ştiu cât de târziu e.
Atunci, responsabilitatea e a ta.
Priviţi! Un halat.
Îl îmbrăcăm? Ne va ţine de cald.
De ce contează unde aţi fost sau ce aţi făcut azi?
Sunteţi în teatru acum, în siguranţă. Aici vă e locul.
Încă o seară cu sala plină, foarte frumos.
Serios? E plină sala?
Vor fi exaltaţi.
Ştii că a fost bombardat Teatrul Plymouth?
Da, alături de o mare parte din oraş.
Acolo am debutat.
N-aveau de unde să ştie.
Nu trebuia să apar în toamna asta, dar n-am avut de ales.
- M-a obligat. - Cine?
Trebuia să mă odihnesc.
Am avut un prieten căruia i-a fost recomandat să se odihnească.
A ascultat sfatul şi asta i-a adus sfârşitul.
Era foarte bolnav, mai mereu.
Aproape trecuse la catolicism din cauza asta.
Vreţi un pic de masaj?
Nu sunt surprins că sunteţi demoralizat.
A fost foarte greu, mereu.
Nu-s tineri pentru roluri şi mai sunt şi problemele cu domnul Davenport-Scott.
Ai veşti de la el?
- Poliţia nu e de acord cu cauţiunea. - Poftim?
- Era la al doilea avertisment... - Şi-atunci, cum ne distribuim forţele?
Domnul Thornton va juca rolul bufonului.
- Cine joacă rolul lui Oswald? - Mă tem că va fi dl Brown.
Asta înseamnă că va fi un cavaler lipsă în scena actului 2.
De fapt, vor fi 98 lipsă, dacă interpretăm textul ad-literam.
Unul sau doi în minus... Nu va fi o problemă.
Herr Hitler e o pacoste pentru piesele lui Shakespeare.
Puteţi face un capitol din asta.
Îmi pare rău că vă aduc aminte, dar nu vom fi destui pentru scena furtunii.
Maşina de făcut vânt nu va fi operată de nimeni,
dacă dl Thornton va juca rolul bufonului.
Domnul Thornton s-a descurcat întotdeauna bine cu ea.
Madge ştie că avem o problemă, dar e foarte nepăsătoare.
Spune-i lui Madge că vreau ca furtuna să fie perfectă.
- Ce zici de Oxenby? - Nu-i un om prea ascultător.
Trimite-l la mine, vorbesc eu cu el.
Cred c-o să vorbesc şi cu Thornton.
Vedeţi că se poate?
Aşa vă vreau.
Sunteţi unde trebuie să fiţi, făcând ce ştiţi mai bine.
V-aţi revenit în fire.
Începeţi-vă machiajul, eu mă duc să le spun să vină la dvs.
V-am curăţat peruca şi barba falsă.
Imediat vin.
Nu, domnule! Nu Othello!
Cusătura e proastă, prea scurtă sus şi prea lungă jos.
Spune-i păpuşarului să înlocuiască sforile.
Umplutura iese pe lângă cusături,
paiele din sperietoare sunt pe jos.
Aş fi dat orice să văd piesa în seara asta.
Să vă văd pe dvs, machiat cu negrul ăsta şi s-o aud pe Cordelia zicând
Tu m-ai făcut, m-ai crescut cu drag. Îndatorată-s să mă supun, să te iubesc.
Nu vă supăraţi, dar nu mai avem timp,
ar trebui să trecem de la vorbe la fapte.
Cine-i?
Irina!
- Am venit pentru coroana triplă. - Intră.
Bună seara, domnule.
- Totul e în regulă? - Da, mulţumesc, domnule.
După coroana triplă, zici...
Da, domnule.
Lustruieşte-o bine, îmi place când străluceşte.
Da, domnule.
Să mi-o aduc înainte de ridicarea cortinei.
Vreau să o port înainte cu 15 minute de intrare.
După ce o voi folosi pe scenă,
ai grijă să fie adusă în camera mea, după pauză.
Nu-i prima dată când face asta, domnule.
Vreau să fiu sigur.
Poftim, copilă.
Eşti o tânără frumoasă, nu-i aşa?
Mulţumesc, domnule.
Domnule, maturizaţi-vă.
Toate au aceeaşi culoare. Ce băţ trebuie să folosesc?
Nu văd culorile!
- Ce mai e? - Cum se simte?
Va fi în regulă dacă va fi lăsat în pace.
- Vreau să-l văd. - Nu, nu, nu vrea să fie deranjat.
Şi dublurile?
Ştie despre ce e vorba, totul e sub control.
Realizezi că vom avea public, nu?
Ar fi prostesc să ne pregătim atât de mult fără să avem public.
- Va fi gata la timp? Va fi pregătit? - Da!
Madge, pot să...
- Cine a fost? - Un lacheu, un gură cască.
Sunt întrerupt de prea multe ori, nu mă pot concentra.
- Norman? - Da, domnule.
Cum începe piesa?
Care piesă, domnule?
Cea din seara asta, nu-mi amintesc prima replică.
Gloucester, condu-i pe domnul Franţei şi al Burgundiei.
Da, da.
A câta oară joc rolul ăsta?
În seara asta, veţi juca rolul pentru a 227-a oară.
Am jucat de 227 de ori, iar acum nu-mi amintesc prima replică.
Sigur n-aţi uitat şi altceva, domnule?
Trebuie să vă machiaţi obrajii.
Aşa o să arăt când voi fi în sicriu.
Şi o linie dreaptă cu asta de-a lungul nasului.
Îţi va da putere.
Spirit chirurgical.
Ştiu cum să lipesc o barbă!
Sunt actor de 50 de ani!
Vreau să mă odihnesc după scenele din furtună.
Ştiu, nu-i nevoie să-mi spuneţi.
Să vă lipesc mai bine peruca în seara asta?
Le voi oferi o performanţă foarte bună astă-seară.
- Norman! - Da, domnule.
Cum era prima replică? Cu toată vorbăraia asta...
Gloucester, condu-i pe domnul Franţei şi al Burgundiei.
M-ai scos din starea de concentrare, taci din gură când mă îmbrac!
Trebuie să muncesc din greu!
Nu-mi amintesc prima replică, după 100 de mii de piese!
Trebuie să te întreb pe tine!
- Da, vă trec eu prin ea. - Cum adică, mă treci tu prin ea!
Nimeni nu mă trece prin ea, o fac singur,
seară după seară, după seară! Nu mai am putere.
Hai că eşti culmea!
Să nu fie cu supărare, dar nu mă aşteptam ca dvs să mă dezamăgiţi.
Dvs aţi spus că milă de sine e cea mai respingătoare calitate.
Pentru cine aţi lucrat până acum? Pentru Ministerul de Informaţie?
Spuneţi că tot ce contează e lupta pentru supravieţuire.
Toţi se luptă să supravieţuiască, dvs de ce nu luptaţi?
Norman, dragule, mă tem că te-am supărat, îmi cer iertare.
Te înţeleg, dar nu putem fi puternici tot timpul.
Acoperirea ridurilor e în sine un pericol.
Lăsaţi dvs ridurile, trebuie acoperită linia de inserţie a perucii.
- Mai e o jumătate de oră, domnule. - Deja?
Aţi ajuns târziu astă-seară, domnule.
Nu mi-a adus coroana triplă, vreau să o port.
- Uite! - Ce?
Îmi tremură mâinile.
O să vă prindă bine pe scenă.
- Nu uitaţi să le machiaţi. - Nu mă pot controla, fă-le tu.
Gata, gata.
Ia te uită, cred că-i contagios.
Pot face faţă împărţirii regatului meu.
Pot să-l suport pe bufon, nu mă deranjează împuţinarea alaiului.
Sunt capabil să rostesc cuvintele de ocară,
nici măcar furtuna nu mă sperie.
Dar îmi e frică de ultima scenă.
Să o port în braţe pe Cordelia... Moartă, moartă.
Să plâng ca vântul...
Să o las uşor pe pământ, să o las să moară.
Am puterea să fac asta?
Dacă nu o aveţi dvs, nimeni nu o are.
Eşti un bun prieten, Norman.
Mulţumesc, domnule.
- Vei fi răsplătit. - O secundă, să-mi iau vioara.
Nu îţi bate joc de mine, nu ştiu cât timp mi-a rămas.
Aşa spunea şi tata, care a ajuns la 93 de ani.
Nici acum nu ştiu dacă a murit.
Bonzo, cum te simţi?
Mi-am revenit puţin în fire, Pussy.
Vedeţi? Cum s-a deghizat, cum s-a schimbat.
Egad, doamnă, aveţi mintea unui arici.
Eşti sigur că poţi continua?
La nesfârşit.
Pussy, credeam că era cel negru în seara asta.
- Dragul meu. - M-am trezit azi-noapte, Pussy?
Ţi-am mulţumit că m-ai vegheat?
Am vorbit despre violenţă?
Nu, Bonzo, ai visat.
Încă mai am sentimentul acela.
Vrei să-ţi aduc capa şi să ţi-o pun ca de obicei?
Da, ca de obicei.
Domnii Thornton şi Oxenby aşteaptă să vă vadă.
Le spun să intre?
Nu vreau să-l văd pe Oxenby, mă sperie.
A fost cel mai bun Iago pe care l-am văzut,
mai bun chiar decât fătălăul ăla de 1 metru 37, Arthur Palgrove.
Ăsta-i domnul pe care-l ştim şi-l iubim.
A jucat rolul lui Hamlet până la 68 de ani.
Avea mai multe riduri decât erau scări în sală.
L-am văzut jucându-l pe Lear, am fost plăcut dezamăgit.
Sir Arthur Palgrove.
Cine-i sfătuitorul Maiestăţii Sale?
- Faci miracole, Norman. - Mulţumesc, domnia voastră.
Poftim o bucată de ciocolată.
Mulţumesc, domnia voastră.
Toată lumea trebuie să-şi dea silinţa astă-seară, Norman.
- Cu siguranţă, domnia voastră. - Mulţumesc.
Să nu crezi că n-am văzut, fiindcă am văzut.
Sunt atâţia copii în ţara asta care caută
peste tot ceva dulce, ce păcat că nu vin la mine, le-aş spune
cine-i singura persoană din Anglia care are ciocolată pentru toată lumea.
Fiindcă eu sunt cel care trebuie s-o care moartă, când va fi în rolul Cordeliei.
Eu trebuie s-o ridic pe braţe!
Am crezut c-a început să mănânce mai rar,
dar se pare c-ar găsi zahăr şi-n deşert.
Să poftesc actorii înăuntru, domnule?
- Ce? Nu vreau... - Domnule, trebuie să-i vedeţi.
Domnule Thornton... A venit domnul Thornton!
Geoffrey, e bun costumul?
Domnul Davenport-Scott era aşa înalt...
Davenport-Scott era un vierme. Arăţi...
- Ştii replicile? - Da.
Să nu se lase aşteptate.
- Sigur că nu. - Să ţii ritmul.
- Da. - Să nu-mi strici concentrarea.
Luminile plasate la marginea scenei
- sunt exclusiv pentru mine. - Da, bătrâne, ştiu.
- Găseşte şi tu ce lumină poţi. - Am înţeles.
- Ia să aud cum cânţi. - Poftim?
Bun... Nu cânta, spune pur şi simplu.
La scena furtunii, dacă o să-mi iei picioarele în braţe,
cum a făcut domnul Davenport, pune-ţi mâinile sub genunchi, nu pe coapse.
Era să mă rupă de la mijloc, de două ori!
Aş prefera să nu fac asta, bătrâne.
Simte scena, băiete, numai aşa se poate face!
- Fă ce simţi. - Am înţeles.
Nu te lăsa purtat prea tare de sentiment, păstrează nişte limite.
- Orice ar fi, când vorbesc, nu mişca. - Desigur.
Joacă-ţi rolul şi nu-ţi arăta dinţii.
E un tic nervos, doar când sunt agitat.
Îţi garantez că vei fi agitat.
Nu o să primeşti bani în plus pentru rolul ăsta,
parcă ai contract pentru orice rol îţi e dat.
- Mult noroc, fă ce ai de făcut. - Mulţumesc, domnule.
Doamne ajută, Geoffrey.
Mai bine m-aş bate cu naziştii...
Sper că domnul Churchill e înconjurat de oameni mai buni.
- Domnul Oxenby aşteaptă, domnule. - Oxenby?
Ce vrea Oxenby?
El nu vrea nimic, noi vrem ca cineva să se ocupe de maşina de vânt.
Nu vreau să-l văd, nu-l suport.
Ce cameră sufocantă.
N-o să avem furtună fără el.
Domnul Oxenby, domnule.
Ai vrut să mă vezi?
Nu ştiu, de ce? Norman...?
Domnul dorea să-ţi ceară un favor.
Să-mi ceară.
Nu eşti cu noi de mult timp, dar cred că ţi-ai dat seama până acum,
suntem mai degrabă o mare familie aici...
Facem ce e nevoie să facem.
Sigur ai aflat că domnul Davenport nu se va întoarce la noi.
Da, am auzit.
Dacă împarţi cabina cu vreo doi sau trei, numai asta auzi.
Le deranjează sentimentul de frăţie efeminată când e prins vreunul dintre ei.
Domnul Thornton va trebui să joace bufonul,
iar cei doi cavaleri bătrâni vor aranja colibă în timpul furtunii,
n-a mai rămas nimeni să se ocupe de maşina de vânt.
I-am cere domnului Brown să o facă, dar este mult prea fragil.
Ne întrebam dacă ai putea învârti tu mânerul.
Pe scurt, nu.
Altceva?
Mi-a citit piesa?
Poate ruşii au probleme pe Frontul de Est.
Bolşevismul va fi moartea teatrului.
Nu pot să cred că ne-a refuzat.
Mă urăşte, simt cum mă urăşte.
Urăşte tot ce reprezint.
Nu i-aş citi piesa nici dac-ar fi Ministrul Culturii.
- Eu i-am citit-o. - Are rol şi pentru mine?
Ştiu ce vrea Oxenby.
Scrie piese pentru critici, nu pentru oameni.
N-ar trebui să facem puţin linişte, domnule?
Unde-i fata cu coroana aia?
Nu vă agitaţi, mă duc să o caut.
Draga mea.
Norman a plecat să te caute.
Da? Nu l-am văzut.
Spune-mi cum te numeşti, copilă.
Irina, domnule.
Irina... Încântător.
Ai fost la Academia Roială?
Nu, domnule, am intrat direct în repertoriu.
Da, îmi amintesc. Unde?
- La Maidenhead. - Maidenhead, da.
Următoarea săptămână în Eastbourne.
Nu o găsesc.
Tocmai îi admiram structura feţei. Fugi, Irina, fugi.
E actriţă înnăscută, se vede după pomeţi.
Puneţi-vă coroana, mai sunt 15 minute.
Să mă duc să-i spun doamnei să vă lege capă?
Cum începe piesa? Copila aia mi-a şters replica din minte!
Mai este un sfert de oră! Am întârziat puţin, îmi pare rău.
Fata aia, Irina, o să mă omoare cu zile.
Un sfert de oră... Nu pot, nu-s gata, spune-le să plece acasă.
Dă-le banii înapoi, nu pot, nu pot. Îi urăsc pe porcii ăia!
Îmi spui cumva că vrei să se anuleze piesa?
- Nu, nu. - Cum începe?
- E spre binele tău. - Cum începe!
- N-o să faci faţă. - Cum începe!
Ieşiţi afară! Va fi pregătit când se va trage cortina.
Nu mai avem timp.
Mai avem 20 de minute. Întârziem puţin, dacă e nevoie.
Lăsaţi-mă în pace! Nu-mi amintesc replicile!
Norman, cum începe?
A lipsit nouă ani şi va mai pleca iarăşi.
Soseşte regele.
Gloucester, condu-i pe domnul Franţei şi al Burgundiei.
Da, stăpâne.
Vă vom împărtăşi, în timpul ăsta...
Vă vom împărtăşi, în timpul ăsta, un tainic gând al nostru...
Daţi-mi harta.
Nu-mi spune! Ştiu!
O să te întreb când am nevoie.
Am mai jucat rolul ăsta, dacă ţii minte.
De ce mă tem?
Greşit. "Aflaţi că-mi fac regatul în trei."
De mine? Nu-i altcineva în jur. (n.tr.: din altă piesă, Richard III)
Într-adevăr, vorbesc de vise, copii ai unei minţi bolnave.
Aţi greşit piesa!
Să-ncapă-ntr-un asemenea coteţ Nemărginirea şesurilor Franţei?
Şi asta tot din altă piesă e.
Bărbaţii n-ar trebui să-nşele aparenţa! Macbeth somn nu va mai avea!
- Uite ce-ai făcut! - Ce?
Ieşi, ieşi!
Aţi citat din piesă scoţienilor!
Chiar aşa? Din Macb... Chiar aşa!
- Dumnezeule! - Afară!
Învârteşte-te de trei ori.
Doi, trei...
Bate la uşă.
Înjură!
Nişte mizerabili!
Bietul meu bufon e spânzurat.
Va fi bine.
E plină sala?
Luptă, Bonzo.
Pentru supravieţuire, Pussy.
Începem, actul I.
- Începem, domnule. - Mulţumim.
Să vizităm câmpul de luptă!
În noaptea în care am jucat prima dată rolul lui Lear, a fost furtună.
O furtună adevărată! Acum suntem bombardaţi.
Câte trebuie să îndur!
Încercam să-l însufleţim pe Shakespeare astă-seară,
dar ei nu se dau înapoi de la nimic pentru a mă opri!
N-aş pune prea mult la suflet în locul dvs, domnule.
Bombardaţi-ne, dacă îndrăzniţi!
Cuvintele mele vor fi scut împotriva sălbăticiei voastre,
replicile rostite ne vor proteja de suflul terorii voastre!
Nu cred că vă pot auzi, domnule.
Porcilor! Barbarilor!
Nu se poate, domnule...
Chiar când am crezut că am câştigat.
Nu poate să meargă pe scenă, uite cum e. Adu-o pe Madge.
- Norman! - Domnule?
- Du-mă pe scenă! - Imediat.
N-or să mă oprească fasciştii şi bolşevicii!
Fă cum îţi spun!
- Cum se simte? - Cine va face anunţul?
Domnul Davenport-Scott.
- O, Doamne! - Tu, Norman.
- Eu? - Ascultă ce spun, ţi-am dat ordinul,
am destule pe cap.
- Domnule, nu sunt pregătit. - Fă-o!
Haide.
Dă-ţi jos şorţul!
Doamnelor şi domnilor...
Doamnelor şi domnilor, tocmai s-a emis un avertisment.
Se desfăşoară un raid aerian.
Piesa va fi jucată.
Cei care doresc să trăiască...
Cei care doresc să plece sunt rugaţi să o facă în linişte.
Mulţumesc.
Pregătiţi-vă.
Pregătiţi-vă pe scena.
Se va trage cortina.
Am crezut că regele ţine mai mult la ducele de Albany decât la Cornwall.
Aşa ni s-a părut şi nouă.
Geoffrey, am fost în regulă?
Da, bătrâne.
Domnia voastră, cum vi s-a părut?
Eşti mai bun ca domnul Davenport-Scott.
Vorbiţi serios?
Am fost foarte anxios.
Credeţi c-a observat cineva când am greşit?
"Cei care doresc să trăiască..."
Îmi venea să-mi trag una!
- Chiar am fost bun? - Ai fost în regulă.
- Domnul a spus ceva? - Nu.
Pregătiţi-vă, domnule.
Urmează toba, domnule.
Soseşte regele!
- Domnule? - Ce-i?
Doamna şi-a făcut intrarea.
Acum e rândul dvs.
Vezi, ce ţi-am spus?
Vă rog, domnule. Trebuie să vă faceţi intrarea.
Vă rog, domnule. Intrarea.
Mi s-a părut că l-am văzut.
Avea 100 de cavaleri în escortă...
Domnul Oxenby improvizează.
Condu-i pe domnul Franţei şi al Burgundiei.
Tatăl meu, regele, era în urma mea.
Din tabără am mers destul de mult,
iar eu am fost în faţă.
Domnule, publicul începe să se agite.
Vreau să aud din nou fanfară!
Cred că-l văd pe rege!
Nu, m-am înşelat.
Stăpâne, încuviinţează-mi după el să merg,
să descopăr unde-i Maiestatea Sa.
- Vine sau nu vine? - Vine!
O să sun fanfara din nou.
Condu-i pe domnul Franţei şi al Burgundiei.
Fă-le semn cavalerilor!
Hai, hai!
Intraţi odată!
Gloucester condu-i pe domnul Franţei şi al Burgundiei.
Da, stăpâne.
Vă vom împărtăşi, în timpul ăsta un tainic gând al nostru. Daţi-mi harta.
Aflaţi că-mi fac regatul pe din trei!
Să scuturăm, ne-am zis, cât mai degrabă, griji şi treburi,
lăsându-le pe alţi grumaji, mai tineri, ca-n tihnă paşii să ni-i îndreptăm,
târâş, spre moarte.
Te ţii domniţă, şi porţi mătăsuri ce de frig nu apară, ci de-a-ncălzi.
Nevoia-adevărată, eu de răbdare am nevoie, ceruri.
Priviţi-mă, o zei, un biet bătrân.
De două ori lovit, de griji şi de vârstă.
Iar dacă voi, pe-aceste două fete, stârnitu-le-aţi să-şi duşmănească tatăl,
De mine nu vă bateţi joc, crezând că pot răbda atâta!
Dăruiţi-mi mânia de a lovi cu demnitate.
Şi nu-mi daţi lacrimi, armele muierii, obrajii mei de om să-i însemneze!
Nu, vidime, spurcăciuni ale naturii, eu mă voi răzbuna pe amândouă
atât de crunt încât o lume-ntreagă... Voi face asemeni-lucruri,
ce anume nu ştiu, dar vor cutremura pământul.
Credeaţi că plâng?
Nu, nu voi plânge.
Deşi temeiuri am să plâng amar, da, inima mi-oi sparge-o-n mii de cioburi,
dar n-am să plâng.
Nebune! Înnebunesc!
Se apropie furtuna, să intrăm.
Unde e regele!
Nu-mi ruina concentrarea, Geoffrey.
Se roagă de furtună să arunce În mări pământul, sau umflând noianul,
Acesta să-l înece şi, într-astfel, toate să se preschimbe ori să nu mai fie.
Geoffrey, să nu intri în lumină, să stai drept şi să nu faci pauze.
Să ţii ritmul.
Curteanule, pe dumneata te ştiu.
S-a iscat un foc întru furtună!
Pornesc pe rege să îl caut!
- Pregătiţi-vă! - Acum!
Suflaţi, turbate vânturi, să vă crape şi obrajii, suflaţi!
Vă revărsaţi, puhoaie, peste praguri!
Mai tare!
Pârjoliţi-mi aceste tâmple albe, iar tu, fulger, cu tunetul atotzguduitor
Turteşte-odată sfera lumii-aceste, Tiparele naturii să le spulberi,
să piară orice sămânţă.
Mai tare, vrea să se audă mai tare!
Mai tare!
Hai!
Nici trăsnetul, nici vântul şi nici ploaia Nu sunt copiii mei, de ce mă cruţă?
Cu tâmplele-mi bătrâne... Ce ruşine!
Unde e furtuna!
Am cerut puhoaie şi am primit pârâuri!
Am cerut trăsnete asurzitoare şi mi-aţi dat bâzâituri de muşte!
Norman, mi-ai făcut-o!
Era în faţa ochilor mei, trebuia doar să-mi întind mâna,
iar gloria ar fi fost a mea! Dar n-a fost să fie,
n-am primit nimic, afară de linişte!
Parcă a fost o adiere, un zumzet de insecte!
Am vrut potop, nu ploaie de vară!
Ceva trebuie făcut!
Vreau să ştiu ce s-a întâmplat cu furtuna în seara asta!
Mă bucur că sunteţi mulţumit.
Întotdeauna v-aţi plâns când aţi jucat cu pasiune,
iar în seara asta, pot afirma cu convingere
că aţi jucat cu pasiune.
Odihniţi-vă.
Aveţi toată pauză, plus replicile lui Gloucester înainte de
Nu mă pot aresta pe-nvinuirea c-am bătut bani falşi.
Încercaţi să dormiţi.
Aţi trecut şi prin asta.
Mai bine zis, aţi fost pus să treceţi prin asta, cum doriţi.
Aveţi nevoie de linişte, vorba surdo-mutului către acordorul pianului.
Doamna a spus că aţi fost grandios în seara asta.
Exact aşa a spus.
Grandios.
Nu comentez scena furtunii, dar am auzit
"O, tu să nu vorbeşti despre nevoie!"
Înfiorător.
Nu v-am văzut niciodată atât de dedicat, domnule.
Şi încă o chestie...
În scena furtunii, cât timp am bătut ca nebunii în tobe,
când eu mă tot plimbam între tabla pentru tunet şi tobă,
ca un jongler cu prea multe mingi...
Domnul Oxenby ne-a sărit în ajutor, de bunăvoie.
N-a scos o vorbă, dar ne-a ajutat când am avut nevoie.
I-am mulţumit după, chiar înainte de pauză.
"Du-te mă de-aici", aşa mi-a răspuns.
După care a adăugat "Nici nu ştiu de ce v-am ajutat,"
I-am răspuns... "Fiindcă suntem o familie,
iar tu eşti unul dintre noi, chiar dacă nu vrei să recunoşti."
Aşa i-am zis.
A plecat agale, cu capul plecat,
şi sunt sigur c-ar fi bombănit, dacă i-ar fi permis firea.
Ciudat.
Aţi adormit, domnule?
Ce încercat am fost.
Urăsc porcii!
Pe cine urâţi?
Urâţi criticii?
Dacă-i urăsc pe critici?
Nu, am numai compasiune pentru ei.
Cum poate urî cineva infirmii, debilii sau morţii?
- Atunci, despre cine vorbiţi? - Ticăloşii. Poftim?
Pe cine urâţi?
Lasă-mă să mă odihnesc, Norman, termină cu întrebările.
Dar nu mă lăsa singur, nu mă lăsa să adorm.
Sunt o forţă istovită, am zilele numărate.
- A adormit? - Da, aşa cred.
Rămân eu cu el.
Nu-l treziţi, domnia voastră. E foarte obosit.
E semnalul meu?
Nu, încă e pauză.
Vreau să-ţi zic câteva lucruri.
Norman mi-a spus că ţi s-a părut c-am fost grandios în seara asta.
N-am spus aşa ceva, Norman inventează.
Ce ai de spus?
Aceleaşi lucruri.
Îmi ştii răspunsul.
Ai lucrat din greu.
Ai făcut economii.
Ajunge.
Astă-seară, la lăsarea cortinei, fă anunţul.
Nu pot.
- Nu vrei. - N-am de ales.
Vei muri!
Sau vei ajunge o legumă!
E treaba ta.
Dar să nu crezi că mă tragi după tine!
Sunt neajutorat, Pussy, fac ce mi se cere!
Sunt laş, îmi e frică de bici! Sunt mânat de la spate.
Mânat? Nu. Crud? Da!
Încăpăţânat? Da. Fără scrupule? Da.
- Taci! - N-ai pic de intuiţie!
Foloseşte-ţi imaginaţia aia grozavă, foloseşte-ţi darurile inspirate,
imaginează-ţi ce simt eu, prin ce sunt pusă să trec!
Îmi imaginez! Dar am nevoie de tine, trebuie să fii lângă mine, mereu!
Sunt lângă tine, fir-ar să fie! Cu adevărat lângă tine.
Bonzo, tot ce îţi cer e să ne oprim!
În seara asta, poate la finalul săptămânii, dar nu mai târziu.
Nu mai suport.
- Imposibil. - E foarte posibil.
- Nu! - Te înşeli numai pe tine!
Dacă-i aşa, de ce sunt aici, riscându-mi viaţa, sub o ploaie de bombe?
Nu vreau să fie aşa, dar am o datorie. Trebuie să îmi păstrez convingerile.
Prostii!
Poftim?
Tot ce faci are un interes egoist.
Şi ne tragi pe toţi după tine!
Noi nu suntem legaţi prin lege, dar sunt legată de tine!
Ţi-ar fi schimbat perspectiva o căsătorie?
Înţelegi greşit ce spun, intenţionat.
Trebuia s-o fac să divorţeze de mine, da!
N-ai vrut divorţul fiindcă ai vrut să fii făcut cavaler.
- Nu-i adevărat! - Ştii tu care-ţi sunt priorităţile.
Faci totul în avantajul tău, fără să-ţi pese de altcineva.
Spui că eşti mânat de la spate?
Parcă ai fi un lacheu lipsit de interes.
Tot ce faci e spre binele tău. Doar pentru tine, numai pentru tine.
Pussy, te rog! Simt că mă scufund, nu mă împinge şi mai tare-n noroi!
Domnule, domnia voastră! Fantezii!
Pentru Dumnezeu, eşti un actor de mâna a treia,
într-un turneu slab de provincie.
Nu eşti Colosul care n-are loc în lumea-ntreagă.
Domnule, domnia voastră... Uită-te la mine, cos izmene.
Uită-te la tine.
Coliba lui Lear e luxoasă în comparaţie cu locul ăsta.
Nu mă simt bine, mă aşteaptă jumătate din viaţa lui Lear,
trebuie să te car pe tine în braţe, trebuie să ţip şi să urlu!
"Domnule! Domnia voastră!" Râde lumea de noi!
Nu vei fi făcut cavaler, regele n-are sabie cu două tăişuri!
O ţii minte pe actriţa aia de acum câţiva ani, cea care o juca pe Goneril?
Era înaltă, brunetă şi frumoasă, cu nas grecesc.
Flora Bacon.
Aşa o chema? Da, posibil.
Flora.
Îţi aminteşti noaptea în care m-am supărat pe Norman
fiindcă mi-a dat izmenele pe dos
când m-am schimbat, în piesa Evreul Rătăcitor?
Sau poate era piesă Semnul Crucii?
Mă rog.
S-a răzvrătit împotriva mea.
O fi servitorul tău, dar tot om e şi el.
Norman, de ce nu-l părăseşti?
Cum de-l mai suporţi? Norman i-a spus, "Nu-ţi bate capul."
"Dă ce i s-a oferit. Trebuie să se descarce pe cineva."
Avea dreptate, dar Flora Bacon nu a înţeles.
Stăpân de sclavi, aşa îmi spunea.
Nici nu ştiu de ce am mai angajat-o.
Era fiica doamnei Bacon, cea care a investit 200 de lire în companie.
În seara asta, cred că m-am văzut prin ochii lui.
"O, tu să nu vorbeşti despre nevoie!"
Parcă auzeam: "Hai, ticălosule!"
"Hai, dă tot ce ai mai bun! Dă tot ce ai mai bun!"
Îl priveam pe Lear! Da!
Fiecare cuvânt rostit era spus pentru prima oară.
Nu ştiam ce urma sau ce soartă îl aştepta.
Agonia a fost creată în momentul interpretării.
Am văzut un bătrân.
Bătrânul...
Eram eu.
Nu mă părăsi.
Mă voi odihni mai bine cu tine aici.
Dar nu-mi cere imposibilul.
Altfel...
Fără tine, în întuneric, voi vedea o uşă încuiată
şi un semn care va citi "Închis" în fereastră.
O fereastră cu draperia trasă.
Rămân până se va întoarce Norman.
Mă refeream la o perioadă mai lungă.
Te rog.
Te rog, Pussy.
Linişteşte-mă.
Sunt bolnav.
Bolnav...
Da, la fel sunt şi eu.
Sunt bolnavă.
M-au îmbolnăvit căile ferate, sălile de aşteptare reci,
duminicile reci şi mâncarea rece servită noaptea.
Sunt sătulă de împachetat şi de despachetat,
sunt sătulă de cusutul izmenelor.
M-am săturat de mirosul costumelor putrezite şi de mirosul naftalinei!
Şi cel mai mult m-am săturat să citesc, în fiecare săptămână,
că nu sunt potrivită, că-s prea bătrână,
că-s cea mai bună dintr-un ansamblu jalnic.
Că nu-ţi sunt egală, că nu merit talentul tău.
M-am săturat să port masca unui curaj fals.
Trebuia să te părăsesc în Baltimore, în ultimul tur din America.
Trebuia să-i accept oferta domnului Feldman
şi să merg în industria filmului.
Feldman spunea că nu sunt fotogenic.
Porcul.
Detest cinematografia.
Eu cred în lucruri vii.
Trecătoare e frumuseţea omului.
Încă n-au făcut o cameră destul de mare pentru mine.
Un succes modest m-ar fi mulţumit.
N-o să înţeleg niciodată de ce l-au făcut cavaler pe Arthur Palgrove.
"Ridică-te, Arthur!" i-a spus regele. "Dar n-am fost în genunchi."
N-a călcat în afara Londrei niciodată în cariera sa.
Mi-a plăcut America.
I-am urât pe porcii ăia.
Începe Actul II!
Trebuie să mă odihnesc, Pussy. Vreau linişte.
Vrei doar să-ţi primeşti răsplata şi să te bucuri de ea.
Ştii pe cineva care şi-a primit răsplata şi nu s-a bucurat de ea?
Totul e în regulă?
Nu ştii să baţi?
Vă rog, domnule, nu de faţă cu domnia sa.
Am fost printre ei, dac-aţi fi auzit ce se spune...
N-am mai văzut aşa pauză.
Michelangelo, William Blake...
Cine ştie de cine le amintiţi.
Un biet băiat...
Un paraşutist cu capul bandajat, plângea.
Era alinat de un om mai în vârstă,
care a fost cândva blond, acum albit, cu mâini delicate şi piele albă.
Îi spunea: "Gata, gata, Evelyn, e doar o piesă."
Mă rog, eu n-am prea înţeles, fiindcă fără piesă,
"dragul de Evelyn" n-ar fi fost aşa supărat.
Michelangelo, zici?
Şi Blake.
Merg în camera mea.
Te rog, rămâi.
Trebuie să te odihneşti, Bonzo. Nu-i aşa, Norman?
Da, aşa-i.
Pussy...
Fii blând cu domnia sa.
Întotdeauna sunt blând cu domnia sa.
Fii deosebit de blând.
De ce?
E o perioadă mai specială a vieţii sale.
Vă referiţi la perioada cu năduşeli şi ameţeli? (menopauză)
A devenit foarte preocupată de propria-i persoană.
Pare că vrea să se schimbe.
Fii blând, nu vreau să fie rănită.
Dormiţi.
Mai doriţi ceva?
Uitare.
O veţi primi, mai devreme sau mai târziu.
Sper că mai târziu.
O să vă trezesc din timp,
vă veţi putea face intrarea fantastică, îmbrăcat în flori sălbatice.
Somn uşor, fără purici pe picior.
Du-te după Madge!
Da?
Merge bine.
Da, afară de prima intrare.
Vino aici.
Ţine-mă de mână.
Te rog.
E ca gheaţa.
Frica a răcit-o.
De ce îţi e frică?
De ce va urma.
Ştii cu cine vorbeşti, nu?
Pe mine nu trebuie să mă impresionezi.
Vorbesc din inimă.
Nu m-am simţit niciodată aşa singur.
- Te rog, am treabă. - Ascultă-mă.
Îmi e teamă de ce va urma.
Fiindcă, pentru prima oară în viaţa mea, nu întrezăresc viitorul.
Nu văd niciun prieten.
Nu simt căldura tovărăşiei.
Cunosc numai singurătatea teribilă.
Riscul meseriei.
Pentru ce m-ai chemat?
Consider că-mi eşti singura prietenă adevărată.
Trebuie să mă întorc la treabă.
Eşti fericită?
A meritat efortul?
Nu, nu sunt fericită.
Da, a meritat efortul.
Madge, dragă.
Ţi-am lăsat în testament toate albumele mele.
Nu vreau să ştiu ce mi-ai lăsat în testament.
Sunt decupaje şi note care acoperă o viaţă.
Le-am păstrat cu un zel religios.
Şi pe cele bune şi pe cele rele.
Nu sunt foarte multe rele.
Vorbeşte-mă de bine, din când în când.
Actorii trăiesc doar în amintirile celorlalţi.
Vorbeşte-mă de bine.
Ce conversaţie ridicolă.
Eşti în mijlocul piesei Lear,
joci puţin mai bine decât ai jucat în ultima vreme,
şi uite cum vorbeşti, parcă îţi organizezi înmormântarea.
Cel mai minunat lucru în viaţă e să rămâi în amintirea lumii.
Vorbeşte-mă de bine.
- Vei fi crezută. - Vei fi ţinut minte.
Madge, dragă...
Am ceva pentru tine.
Vreau să-ţi dau inelul ăsta.
Dacă bunurile pot fi dragi oamenilor, acesta îmi este cel mai drag lucru.
Edmund Kean l-a purtat
într-o piesă al cărei titlu este definiţia sentimentului meu...
"Un mod nou de a plăti datorii vechi."
Când vei vorbi despre el, spune c-a fost purtat de Kean şi de mine.
M-am gândit, acum mulţi ani, să ţi-l ofer.
Dar erai mai tânără atunci, nu doream să mă înţelegi greşit.
Da...
Un inel dat de un bărbat unei femei poate duce uşor la neînţelegeri.
Ştiu că se crede că-s insensibil, dar nu-s orb.
Ştiu c-ai realizat demult ce a simţit mereu fata din colţ.
Ai făcut bine că nu mi-ai dat inelul acum mulţi ani.
Aveam speranţe atunci.
Cel puţin te-am văzut în fiecare zi, ţi-am fost de folos.
M-am mulţumit cu ce am primit.
Eşti sigură care mă iubeşte cu adevărat.
Începe actul II!
Cine-i?
Irina sunt. V-am adus coroana înapoi.
Intră.
Las-o jos.
Domnule, vă deranjează dacă spun ceva?
Depinde ce spui.
Vreau să vă mulţumesc.
- Pentru ce? - Pentru cum aţi jucat în seara asta.
- Nu s-a terminat încă piesa. - Am fost onorată să fiu pe scenă.
Deschide sertarul acela, e o poză cu mine acolo.
Ador să vin în camera asta.
Simt că e plină de putere şi de mister.
În zilele trecute, a fost locul în care preoţii se învesmântau.
Gândesc asemenea.
Încuie uşa.
Vino mai aproape.
Se pronunţă Irenč.
Irenč...
Vrei să joci teatru?
- Da. - Cu pasiune?
- Da. - Cu toată fiinţa?
Da.
Mai presus de orice?
Da.
Trebuie să fii gata să sacrifici ceea ce majoritatea numesc...
Viaţă.
Sunt pregătită.
- Ce zodie eşti. - Scorpion.
Foarte bine.
Ambiţie, secretomanie, loialitate, capabilă de gelozie fără margini.
Sunt calităţi esenţiale în teatru.
Ai picioare bune?
Vino mai aproape.
Să vedem.
Mai sus.
Sunt prea bune. Cele mai bune actriţe au picioarele ca nişte butuci.
Nu eşti foarte mare, nu-i aşa?
Ai oase mici.
Mănânci destul?
Eşti aşa tânără...
Atât de tânără...
Aşa da!
E prea târziu, e prea târziu.
- Ei, ei, draga mea răţuşcă. - Dă-mi drumul!
- Ce-a fost asta? - Pare că e mai bine.
Ce înseamnă pentru tine "mai bine"?
Nu credeam că-i în stare să termine piesa astă-seară.
Încă nu a terminat-o. Aştept.
- Ce anume? - Să-mi spui în detaliu ce s-a întâmplat,
altfel te pleznesc de nu te vezi.
- Credeam că suntem prieteni! - La fel credeam şi eu.
Irina...
Voi ţine minte mult timp ziua în care ai venit la noi,
când te-am găsit în cabina de schimb de la teatrul Palace.
Erai prinsă în braţele Prinţului din Maroc,
un bărbat căsătorit. Foarte comic a fost dânsul,
cu izmenele în jurul gleznelor şi tu, cu machiajul şters.
Ţi-am spus atunci că tac, dar că nu vreau să se mai întâmple.
Şi ce era să fac?
- Tu să îmi spui. - Ce să îţi spun?
Ce-a fost cu domnul. Ştii despre cine vorbesc, Irina.
Trebuie să o ajut pe doamnă cu armura.
Se va descurca dânsa.
Poate n-ai înţeles întrebarea.
Ce a făcut domnul?
Nu-ţi spun!
Atunci, te însemnez pe viaţă!
Dacă dai în mine, îi spun domnului!
Serios, o să-i spun.
Serios? Mă pârăşti? Oare ce o să mă fac?
Nici ceaiul nu să-l mai pot bea de frică. Spune-i domnului!
Lasă-l tu pe domnul şi fii atentă aici.
A făcut ceva, pe ascuns, ceva ce i-a oferit plăcere.
- M-a ridicat pe braţe. - Te-a ridicat?
Am înţeles ce a vrut să zică.
"Aşa tânără, aşa tânără." Asta a spus, apoi m-a ridicat.
A strigat "Aşa da!" şi am ştiut, cât am fost în braţele lui,
că îşi doreşte tinereţe şi noutate.
Nu tinereţe, nu talent şi nici vreo stea nu vrea, răţuşco,
ci o femeie cu o greutate moderată.
Aici erai. Ai întârziat cu armura.
Du-te, draga mea. Cântă la altă masă.
Mă tem că a noastră e şubredă.
Să trimiteţi îndată, cât mai iute la castel, acolo-am dat poruncă să-i omoare
pe Lear şi pe Cordelia. Trimite-ţi, cât mai este timp.
Aş vrea să nu mai faci asta, parcă ai fi zidar!
Aş vrea să fac un bine, deşi nu-mi este-n fire.
Dumnezeule mare!
Urlaţi, urlaţi, urlaţi!
Sunteţi de piatră? De-aş avea eu ochii, glasul vostru,
le-aş arunca spre cer, să crape bolta.
Fata mea s-a dus, s-a dus de-a pururi.
Ştiu cum e când mori şi când eşti viu, iar ea e moartă ca pământul.
O oglindă!
Cumva de-o abureşte răsuflarea-i, e semn că fata mai trăieşte.
Fulgu-acesta tremură, trăieşte.
De-o fi aşa, norocul meu învie, durerea să-mi răscumpere pe veci.
- Aşa-i sfârşitul cel făgăduit? - Ori numai oglindirea grozăviei?
Pe biata mea prostuţă-au sugrumat-o. Nu, n-are viaţă!
Un câine, un cal, un şobolan trăieşte,
iar tu n-ai răsuflare?
Tu nu te mai întorci nicicând! Nicicând!
Te rog, desfă-mi ăst nastur.
Îţi mulţumesc. Ia uite.
Parcă buzele-i se mişcă,
priveşte, iată, iată!
Măria-ta, deschide ochii!
Pregătiţi-vă pentru lăsarea cortinei.
Lasă-i duhul să plece, nu-l chinui.
Numai un duşman al vrea să-l ştie încă răstignit pe crud-a lumii roată.
S-a stins.
Supuşi să fim acestor vremuri de durere. Să spunem ce simţim,
nu ce s-ar cere.
Cel mai bătrân e cel mai pătimit, noi, tinerii, cât el n-o să trăim,
şi la atâtea martori n-o să fim.
Am reuşit, Will. Am reuşit!
Pregătiţi-vă pentru cortină.
Se ridică imediat.
- Ce se joacă mâine? - Richard al III-lea.
Sclavia asta, bat-o vina... Norman, Norman.
Domnule?
Ce va fi cu tine?
Puteţi întreba mai clar?
Ce va fi cu tine când nu voi mai putea continua?
Terminaţi! Eu nu păţesc niciodată nimic.
Am o viaţă lipsită de incidente.
Dacă nu voi mai putea continua...
Nu există aşa ceva, deci nu mă deranjez să vă răspund.
- Îmi fac griji pentru tine, băiatule. - Nu vă faceţi.
Cine-i?
- Geoffrey! - Intră.
Am trecut să-ţi urez noapte bună, bătrâne.
Noapte bună, Geoffrey. Ai jucat bine în scena furtunii.
Am simţit dragostea, iar asta e tot ce contează.
Mulţumesc.
Bufonul este cel mai important rol pe care l-am jucat
în piesele lui Shakespeare. Sper că nu v-am dezamăgit.
Oferă-i lui Geoffrey un pahar de bere, Norman.
Mulţumesc.
Am avut un sentiment ciudat astă-seară, bătrâne.
E incitant să ajungi la vârsta mea şi să le dovedeşti celorlalţi că poţi juca.
Ăsta-i unul din lucrurile minunate ale vieţii pe care o ducem.
Niciodată nu e prea târziu, se întâmplă şi lucruri surprinzătoare.
Dar sunt şi dezavantaje. Mai ales când îţi doreşti mai mult.
- Noroc. - Sănătate.
Până la fund, Goffrey.
- Pot să te întreb ceva, bătrâne? - Întreabă-mă.
Bufonul e un rol ciudat. Dai tot ce ai
timp de o oră jumătate, iar apoi dispari, chiar la mijlocul piesei.
Următorul lucru pe care îl aud e c-am fost spânzurat.
De ce? De către cine? Pare foarte nedrept.
Eu cred că în vremea lui William, bufonul şi Cordelia erau jucate
de una şi aceeaşi persoană. O dublă foarte bună.
- Şi era economisit un salariu. - Lucrurile nu s-au schimbat.
Asta dacă nu v-am dezamăgit, desigur.
Nicicum.
Un ultim lucru, nu vreau să vă reţin, ştiu că sunteţi obosit.
Când m-aţi intervievat, v-am spus că nu vreau prea multe.
Roluri mici, asta v-am spus.
Nu-i un lucru cu care să mă mândresc, dar n-am riscat niciodată nimic.
N-am vrut niciodată să ajung în vârf.
Am jucat roluri bunicele, în tururi, niciodată în Londra.
Nu mă plâng, în tururi e trai bun.
M-am bucurat de jocurile de cricket vara şi de hockey iarna.
Femei frumoase, plimbări lungi, schimbări dese de peisaj...
Anglia rurală, în toate anotimpurile.
Ce-ar putea fi mai frumos?
Dar n-am riscat niciodată.
Am avut noroc, sincer să fiu.
Cred că voi reuşi să termin cu bine acest capitol.
Am câte ceva pus de-o parte, iar soţia câştigă binişor din lecţiile de muzică.
N-am de ce să mă aştept să mi se ofere de lucru la vârsta mea.
Războiul a adus oferte de muncă neaşteptate, toţi tinerii sunt în front.
Nepotul meu...
A fost făcut prizonier la Tripoli.
Îmi cer scuze pentru ocoliş,
voiam doar să spun că dacă va fi cazul,
mi-ar plăcea să fiu luat în considerare pentru roluri mai bune.
Nu vreau salariu mai bun.
O să ţin minte ce mi-ai spus.
Mulţumesc, bătrâne.
Noapte bună.
Mulţumesc pentru bere.
Mă descurc. Noapte bună, Norman.
Băiat de treabă...
Băiat de treabă.
Începem demachiajul, domnule?
Sper că Will e mulţumit în seara asta.
Am avut un prieten...
Nu acum, Norman.
Am avut un prieten care avea o voce foarte plăcută,
dar şi-a pierdut-o în Colwyn Bay, după o ceaţă grea.
Totuşi, şi-a recăpătat-o până la urmă. Ştiţi de ce?
Fiindcă ştia că are un rost, chiar şi fără voce.
Sau ceva asemănător.
Eşti supărat, Norman?
Eu? Supărat?
Sir Percy, ce-ţi mai place să mă iei peste picior.
Arată-mi cum îţi miroase respiraţia.
Doar v-am spus; la fel de dulce ca a lui Winston Churchill.
Nu vreau să fii supărat.
Nu te-ai îmbrăcat?
Mă mişc mai încet astă-seară, Pussy.
Nu te aştept.
Mă întorc locuinţe, poate reuşesc să aprind focul.
N-o să mai stau mult.
Noapte bună, Norman. Nu ştiu dacă trebuie să îţi mulţumesc sau nu.
Nu-mi mulţumiţi, nu-mi place.
Noapte bună.
E o femeie bună.
Chiar e.
- Cine-i? - Domnul Oxenby.
- Ce doreşti? - Manuscrisul meu. Ştiu că nu-l va citi.
Vorbeşte mai încet! Încă nu a plecat. Aşteaptă acolo.
Se mişcă mai încet în seara asta.
Cred că l-a obosit lupta pentru supravieţuire.
Termină, domnule Oxenby.
E un ipocrit demodat. Spune-i că aştept cu nerăbdare
pe cineva nou. Mi-ar plăcea o companie lipsită de tirani.
Şi cine ar conduce-o?
Eu.
Vă va prinde foarte bine un pic de succes, domnule Oxenby.
În seara asta, ai nasul mai maro decât de obicei, Norman.
Noapte bună, domnule.
Dacă vă grăbiţi, îl prindeţi pe domnul Oxenby.
Domnule?
- Dumnezeule! - Sunt teribil de obosit şi ameţit!
Trebuie să mă întind.
Vezi dacă-mi găseşti un taxi în locul ăsta blestemat.
Toate la timpul lor.
Nu plângeţi, nu plângeţi.
N-a mai rămas nimic.
Terminaţi!
Am avut un prieten...
Pentru Dumnezeu, m-am săturat de prietenii tăi!
O adunătură de disperaţi, de patetici, nişte oameni singuri, părăsiţi.
Drăguţ mai sunteţi.
Îmi cer scuze, nu trebuia să zic asta.
Gândeşte-te la mine ca la un prieten.
Nu-i loc pentru deznădejde.
Mi-am cerut scuze.
Niciodată deznădăjduit.
Mă rog, poate uneori, noaptea...
Sau poate de Crăciun, când nu-i de muncă nicăieri.
Dar niciodată în teatru, niciodată.
Patetic... Poate. Dar niciodată nerecunoscător.
Uneori, prea pierdut în detaliile vieţii.
Nimeni nu e mai privilegiat, aici e frumuseţe, aici e şi vară şi primăvară.
Aici, durerea e suportabilă. Singurătatea nici nu intră în discuţie.
Cel ce-şi varsă sângele cu mine azi... Blând, fără îndoială.
Firea mea-i sensibilă. Sunt rănit uşor, asta mi-i virtutea.
Nu sunt aici pentru mine, n-am motive personale.
Nimeni nu mă poate acuza de egoism.
Am ce îmi trebuie, dar nu vreau să ştie toată lumea.
Inadecvat, da, dar niciodată deznădăjduit.
Am început să scriu "Viaţa Mea."
Adu-mi cartea.
Am scris începutul.
N-aţi scris prea mult.
Ce am scris?
Viaţa Mea. Dedicaţie.
Această carte e dedicată dragei mele Pussy,
cea care mi-a fost cârja şi motiv.
E dedicată spiritului oricărui actor, fiindcă în credinţa lor nu vor da greş.
E dedicată celor care trudesc în teatru, dar n-au parte de glorie...
Tâmplarilor, electricienilor, celor ce se ocupă de recuzită şi de scenă.
Publicului care a râs şi a plâns cu noi,
celor care şi-a adus inimile lângă ale noastre, pline de simpatie şi înţelegere.
Şi mai ales...
Domnule...
În memoria lui William Shakespeare, pentru a cărui glorie lucrăm toţi.
E bun şi titlul ăsta.
Stai puţin...
Tâmplarilor, electricienilor, celor ce se ocupă de recuzită...
Domnule?
Domnule.
Domnule?
Domnule...
Doar n-aţi murit, nu?
Hai, ştii care-i replica.
Minţi! Jack Clinton...
Trăieşte!
Ce obrăznicie.
Aveţi dreptate, chiar se învârte camera.
Domnia voastră!
Madge!
Mă aude cineva?
Nu a fost cine ştie ce moarte.
Nimic remarcabil.
Totul s-a petrecut în grabă... Pentru el.
Unde e domnia ei?
A plecat înaintea lui. N-a mai aşteptat.
O sun eu.
Chem şi un doctor.
E prea târziu pentru doctor, răţuşco.
Ce-o să se întâmple cu mine?
Închide uşa, aşteaptă afară.
Nu vreau să aştept afară.
Eu nu aştept niciodată afară! Vreau să fiu cu el.
Ştiu unde îmi e locul, răţuşco.
Încearcă să-ţi revii.
Cu ambulanţa, vă rog.
Tâmplarilor, electricienilor, celor ce se ocupă de recuzită şi de scenă.
Eşti un ticălos crud! Ţi-ai fi putut aminti.
Domnia voastră, sunt Madge.
Puteţi veni la teatru?
Domnia ei vine imediat, a fost foarte calmă.
A cerut să fie acoperit cu capa lui Lear.
Cu capa lui Lear?
Du-te după fotografi, răţuşcă!
Acoperit cu capa lui Lear!
Nu suntem în moartea lui Nelson.
Unde e?
Nici regizorii nu-s menţionaţi.
Hai afară.
Vom fi plătiţi?
Mai sunt bani rămaşi, după impozitul pe venit?
Trebuie să fim plătiţi pentru toată săptămâna.
Doar pentru că a murit un om într-o zi de joi nu înseamnă
că vom fi plătiţi mai prost.
Vino.
Unde să merg?
Unde? Nu ştiu unde să merg, am ieşit din lumea mea.
Nu vreau să ajung director vreo pensiune în Colwyn Bay.
Ce-o să fac?
Vorbeşte-l de bine.
Să-l vorbesc de bine?
Nici de-aş fi în faţa tribunalului!
E un ticălos nerecunoscător!
Afară, ieşi afară!
Nu vreau să fii aici.
Nu-i vreun sfânt, iar aici nu-i sanctuar!
Nu batjocorim altarul!
Termină!
Să-l vorbim de bine? Ştiu ce-ai spune tu.
Ştiu totul despre tine.
N-am fost orb.
Fiecare are durerea lui.
Ştiu ce-ai spune tu... Aristocrat, dedicat, loial, iubitor.
Eu am un singur lucru de zis despre el,
dar nu l-aş spune nimănui, nici de faţă cu tine sau de faţă cu domnia ei.
Tac mâlc. Nu vreau să vă ofer plăcerea.
Şi mai ales, nu vreau să-i fac lui pe plac.
Dacă aş spune ce-am de spus, ar găsi el o cale să-mi întoarcă împotriva.
Nimeni nu va şti, niciodată.
Fiecare are durerea lui, răţuşcă. Nu eşti singura.
Cu cât eşti mai mărunt, cu atât mai mari sunt durerile.
Crezi că l-ai iubit?
Eu ce să mai zic?
Ăsta nu-i loc în care să mori...
Am avut un prieten...
Traducerea şi adaptarea: Azael www.facebook.com/AzaelRO
www.subtitrari-noi.ro
Sincronizarea: Subtitrari-noi Team www.subtitrari-noi.ro